Narednik Hardy, gospodine. Zamka. Vješali su zastavu.
Na kip, i ona je eksplodirala.
Narednik Hardy se penjao. Trebala je biti šala.
Trebao sam to biti ja, ideja je bila moja.
Ne želite vidjeti.
Tko je ta djevojka? -Njegova zaručnica.
Hardyeva? -Držao je to u tajnosti.
Kip? Ja sam.
Jako mi je žao.
Mogu li pričati s tobom?
Zašto ne želiš pričati sa mnom?
Pusti me unutra!
Hana govori da odlaziš. -Biti će suđenja.
Žele da prevađam. Zar ne znaju da sam alergičan na sudnice?
Naiđem ja na bolnički konvoj tražeći ovo.
Jedna bolničarka, Mary, rekla mi je za tebe i Hanu.
Kako se skrivate u nekoj župi, skrovištu.
Kako si pronađen u pustinji spaljen i nisi se sjećao imena,
ali si znao sve moguće pjesme i imao samo primjerak Herodota.
Ispunjen pismima i isječcima.
Znao sam da si to ti.
Ja?
Vidio sam te kako pišeš u tu knjigu u veleposlanstvu u Kairu.
Kad sam ja imao palce a ti lice i ime. -Razumijem.
Prije nego što si prešao Nijemcima.
Prije nego što si uveo Rommelovog špijuna u britanski stožer.
Napravio je dobre fotografije. Vidio sam svoje u Tobruku.
Ostavio je utisak.
Morao sam natrag u pustinju. Obećao sam.
Ništa drugo mi nije bilo važno. -Što si rekao?
Ništa drugo mi nije bilo važno.
Postoji rezultat tvojih djela. Nije to bila nova ekspedicija.
Nego ovo!
Tisuće ljudi bi poginulo da Britanci nisu ubili fotografa.
Tisuće ljudi je poginulo. Samo drugih.
Da, kao Madox? -Što? -On se ubio.
Tvoj partner. Kad je otkrio da si špijun.
Madox je mislio da sam ja špijun? Ne.
Nikad nisam bio špijun.
Odvratno. Kao lov na vještice. Svaki stranac je špijun.
Čuvaj se. -Dobro.
Mi nismo marili za države.
Britanci, Arapi, Mađari, Nijemci. Nije nam bilo važno.
Bilo je nečeg finijeg. -Bilo je.
Ostavit ću avion u oazi Kufra. Ako ti bude trebao. -Dobro.
Teško je reći koliko će trajati.
Možda ćemo opet biti zajedno za mjesec-dva.
Moram se naviknuti da ne čitam previše svega i svačega.
Tako ništa ne naučiš.
Zbogom, prijatelju.
Boga nema, ali se nadam da će netko paziti na tebe.
Ako te još zanima, ovo se zove "usjek iznad grudne kosti."
Posjeti nas u Dorsetu kad se ova besmislica završi.
Nikad ti nećeš doći u Dorset.
Znači nisi znao da se Madox ubio? -Ne.
I nisi ubio Cliftonove?
Ona...
Ona je...
Ne mogu...
Možda i jesam.
Spremao sam naš logor kod Pećine Plivača.
Clifton se ponudio da doleti iz Kaira i pokupi me.
Uvijek je letio kao lud, zato i nisam obraćao pažnju.
Katharine.
Gospode, Katharine, što ćeš ti tu? -Ne mogu se pomaknuti.
Iznenađenje, rekao je. Jadni Geoffrey, znao je cijelo vrijeme.
Vikao je, volim te, Katharine, puno te volim.
Je li teško povrijeđen?
Moram te izvući. -Molim te ne miči me.
Moram te izvući. -Boli. -Znam draga, žao mi je.
Zašto si me zamrzio? -Molim?
Sve si dovodio do ludila. -Ne pričaj.
Govoriš tolike jezike a ne želiš pričati.
Nosiš naprstak? -Naravno.
Idiote. Uvijek sam ga nosila.
Uvijek sam te voljela.
Hladno je. -Znam, žao mi je.
Naložit ću vatru.
Jesi li izvukao Geoffreya iz aviona? -Jesam.
Dobro je. Hvala ti.
Slušaj me, Katharine. Slomila si članak, probat ću ga povezati.
Imaš slomljen ručni zglob i možda nekoliko rebara.
Zato te boli kad dišeš. Morat ću pješice do El Taja.
Sudeći po prometnosti u pustinji, moram naletjeti na neku vojsku.
Onda ću se vratiti i biti ćeš dobro. -Obećaješ?
Ne bih željela umrijeti ovdje. Ne u pustinji.
Uvijek sam zamišljala raskošan pogreb.
Lijepe pjesme. I točno znam gdje želim da me pokopaju.
U našem vrtu gdje sam odrasla, s pogledom na more.
Obećaj da ćeš se vratiti. -Obećajem. Vratit ću se po tebe.
Obećajem da te nikad neću ostaviti.
Imaš dosta vode i hrane.
Ostavit ću ih otvorene.
Nešto za čitanje.
Štedi ovo.
Hoćeš li pokopati Geoffreya?
Znam da je mrtav.
Žao mi je, Katharine.
Znam.
Svake noći odsjecam dijelić svog srca.
Ali ujutro je opet cijelo.
Dragi...
Moj dragi.
Nemoj kasniti, poznaš me, bit ću tamo čim se glazba bude čula.
Zapamti dušo, kad stigneš tamo
s pozivnicom za bal, sjajan karneval,
svi će te momci čekati, zato dušo sjedni u taksi.
Spavao sam u podne i u sumrak.
Rekao sam joj 3 dana do tamo i 3 sata natrag. Nemoj otići.
Vratit ću se.
Gospode. Odakle vi?
Dogodila se nesreća. Treba mi doktor.
Da pođe sa mnom. I ovaj auto. Platit ću, naravno.
I morfim. -Mogu li vidjeti vaše dokumente?
Molim? -Možete li se nekako identificirati?
Žalim, govorim besmislice. Oprostite, to je od hodanja.
Žena je teško povrijeđena u Gilf Kabiru, u Pećini Plivača.
Ja sam član Kraljevskog Geografskog Udruženja.
Recite svoje ime.
Grof Laslo de Almasy.
Almasy? Možete li mi slovkati to?
Slušajte me. -Koje ste nacionalnosti? -Žena umire.
Moja žena umire. Pješačio sam...
Pješačio sam tri dana.
Ne želim slovkati, želim da mi date ovaj auto.
Razumijem vas. Možda biste sjeli.
Javit ćemo se stožeru. -Ne, nemojte.
Ne mojte nikog zvati. Samo mi dajte jebeni auto!
Zaustavi, molim te. Žena umire!
Slušaj Fric, ako te čujem još jednu riječ, razbit ću te!
Fric? Što pričaš? -Pa tako se zoveš, zar ne?
Jebeni Grof Von Bismarck! Da nisi možda Irac?
Molim vas, morate me saslušati! Katharine!
Oprosti. Moram u toalet.
Morat ćeš čekati. -Hitno je. -Naredniče!
Švabo hoće na sranje. Kaže da je hitno.
Kuda idemo? -Na sjever do obale. Benghazi. Brzo stižemo.
Odande možeš brodom kući. -Daj.
Preuzmi ga ti. Dosta mi je prokletog vlaka po cijeli dan.
Neće se otvoriti.
Dakle, je. Umrla je zbog mene.
Jer sam je ja volio.
Jer sam imao pogrešno ime.
I nikad se nisi vratio do pećine?
Jesam. Održao sam obećanje.
Nijemci su mi pomogli. Napravili smo razmjenu.
Imao sam karte ekspedicije.
Pošto su me Britanci proglasili neprijateljem,
dao sam mape njihovim neprijateljima.
Vidimo se u Dorsetu
Tako sam se vratio u pustinju do Katharine.
U Madoxovom engleskom avionu s njemačkim benzinom.
Kad sam stigao u Italiju na kartonu su mi
napisali samo "engleski pacijent". Zar to nije smiješno?
Poslije svega postao sam Englez.
Dočekaš jutro i otrov iscuri, je li?
Crne noći.
Mislio sam da ću te ubiti.
Ne možeš me ubiti. Ja sam već dugo mrtav.
Sad te ne mogu ubiti.
Dobili smo prekomandu. Sjeverno od Firence.
Razmišljao sam jučer.
Pacijent i Hardy. Oni su sve dobro što Engleska ima.
Nisam si mogao izraziti što je to.
Nismo izmjenili dvije riječi osobno a prošli smo užasne stvari.
Užasne stvari.
Bio je zaručen s djevojkom iz sela.
A nikad nije...
Nije me pitao znam li igrati kriket, ni za kama sutru.
Ne znam ni o čemu pričam. -Volio si ga.
Katharine...
Još sam živ.
Bolje bi ti bilo.
Ne uzdaj se u to. Ovo malo zraka u mojim plućima
svaki je dan sve manje i manje.
Što je u stvari dobro.
Pričao sam s Caravaggiom, asistentom u istraživanju.
Kaže mi da duh hoda pod trijemovima.
Mogu mu se pridružiti.
Hana! -To je dečko.
Uvijek ću se vraćati u tu crkvu. Pogledati svoje slike.
I ja ću se uvijek vraćati u tu crkvu.
Onda ćemo se jednog dana sresti?
Hvala ti.
Čitaj mi, hoćeš?
Čitaj da zaspim.
Dragi, čekam te.
Koliko je dug dan u mraku? Ili tjedan?
Vatra se ugasila. Jako mi je hladno.
Trebala bih se izvuči odavde, ali ubilo bi me sunce.
Bojim se trošiti svjetlo na slike i ovo pisanje.
Mi umiremo.
Umiremo obogaćeni ljubavnicima,
plemenima, okusima koje smo progutali,
tijelima u koja smo ušli i plivali kao rijeke.
Strahovima u kojima smo se sakrili kao u ovoj pećini.
Želim sve ovo na svom tijelu.
Mi smo prave države.
Nisu to granice na kartama s imenima moćnih ljudi.
Znam da ćeš doći i odnijeti me u palaču vjetrova.
Oduvijek sam to željela. Šetai na takvom mjestu s tobom...
.. s prijateljima. Po Zemlji bez karata.
Baterija se ugasila...
.. i ovo pišem u tami.
Hana!
Ovo je Gioia. -Dobar dan.
Ona će te odvesti u Firencu. -Mogu ja straga.
Mada su mnogi likovi zasnovani na povijesnim ličnostima,
i mnoga opisana mjesta, kao što je Pećina Plivača s okolicom,
zaista postoje i bila su istražena '30. godina,
važno je naglasiti da je priča izmišljena, likovi u njoj,
kao i neki događaji i putovanja.